Rome - Del 5 "The Ram Has Touched The Wall"
Min kjære venn, Gaius.
Hvordan har vi havnet i denne absurde situasjonen?
I fredens og rettferdighetens interesse -
- aksepterer jeg... - - har senatet tillatt meg å akseptere...
- ... har senatet tillatt meg å akseptere en våpenhvile... -
Nei, ikke våpenhvile. Det antyder at han er monark og ikke en kriminell.
- En kriminell. - ... har tillatt meg å akseptere -
- opphørsel av voldsomheter på de vilkår som ble tilbudt -
- i ditt forrige brev. Jeg avventer ditt svar.
- Det er bra nok. - Er denne ydmykelsen "bra nok"?
Vi er ikke menn, vi er marker.
Marker er vel litt hardt. Marker kan ikke løpe vekk så fort som vi kan.
Cæsar har ikke engang forlatt Rom. Gudene vet hvorfor.
Men hans legioner jager oss fra by til by, med stor enkelhet.
Vi er mer som sauer enn marker.
Om ikke vår skatteinnsamling hadde stanset... Om vi hadde penger til å betale tropper...
- Men de har det, og vi har det ikke... - La oss holde oss til saken.
Pompeius, gi oss en idé om når du tenker å møte ham personlig.
Det er ingen anledning for dem å treffes.
- Disputten er mellom Cæsar og senatet. - Det er den korrekte fremgangsmåten.
Jeg tenker aldri å treffe ham. Han var som en sønn for meg.
Hva han var for deg er irrelevant. Det er kun takket være -
- Jupiters barmhjertighet at han ikke har satt våre hoder på spyd allerede.
Barmhjertighet? Jupiter viser ingen barmhjertighet for feiginger.
- Vær forsiktig. - Aksepterer dere kapitulasjon?
Vi kapitulerer ikke!
Pompeius Magnus kapitulerer ikke!
Jeg trenger tid. En våpenhvile gir oss den tiden.
Verrus Horta sender oss tre krus ravolje og opplyser om at han har forlatt Pompeius.
- Han legger livet sitt i Deres rike nåde. - Horta?
Mangel på karer, har rødt hår og eiendommer i Tusculum.
Jeg har ham, det vraket. Send ham en liten sekk penger med et smigrende -
- brev og utse ham til finansminister eller noe.
En slik nåde mot alle som forlater Pompeius så blir du fattigere for hver dag som går.
Fornuftig bruk av nåde er verdt 10 000 menn og om min siste mynt -
- kjøper meg en trone er det en rimelig pris. - En trone?
- En poetisk tilstand. Noe mer? - Atia byr deg på middag i kveld.
Igjen? Bona dea (gode gudinne)!
- Ikke i i kveld. - Hvilken unnskyldning skal jeg gi?
- Det her er andre gangen du takker nei. - Jeg trenger ikke å forklare meg for Atia.
Som du vil. Ikke det klokeste valget kanskje, men modig i alle fall.
Det sies at slaver taler om mot akkurat som fisker taler om å fly.
Jaså? Så artig av dem.
Ute kun etter rettferdighet, fred og for å unngå blodsutgytelse har -
- Gaius Julius Cæsar har offentlig bedt renegaten Pompeius å legge ned sine våpen.
Hva gjør dere?
- Det er morsomt. Det er en kunstform. - Snodige gutt.
Jeg har nettopp hørt en underlig historie om deg.
I hvilken anledning skulle du og Caesar smyge omkring i skapet?
- Hva? Det var ingenting. - Det virker ikke som "ingenting".
- Du forførte ham, din slue rev. - Det gjorde jeg ikke.
Det er ikke anstendig med tanke på at han er din onkel -
- men hvem kan avgjøre slikt nå for tiden? Bra gjort!
Hvordan skal Servilia konkurrere mot en myk, ung gutt som du?
- For en makt vi skal føre. - Du har misforstått alt.
En bra elsker er en diskret elsker.
Han ble syk, jeg hjalp ham å bli bedre.
Så klart han ble. I framtiden får du ikke virke for ivrig, -
- menn liker det når man gjør seg kostbar. - La ham være i fred, mor.
Jeg har bedt Cæsar og Marcus Antonius på middag i kveld.
- Sørg for å se veldig stilig... - Jeg er ikke elskeren hans.
Lyv ikke, du vet at jeg avskyr det.
Jeg lyver ikke, han har en helsemessig plage.
Sykdom? Hvilken sykdom?
- Jeg sier ikke mer, jeg sverget... - Glem eden! Jeg er din mor. Fortell.
Beklager. Jeg gjør det ikke.
Det er en stor skuffelse.
- Cæsar forteller at han ikke kan komme. - Det gjør ingenting.
- Hvorfor ikke. - Det sa han ikke.
Titus Pullo sover på trappen igjen. Har han ikke noe annet sted å gå?
Han skal ikke være i Rom mye lengre.
Når kommer unggutten tilbake, din mann?
- Cryto. - Når kommer han tilbake fra buskapsarbeidet?
- I november, hvordan det? - Jeg skal selge slavene mine.
Pengene holder til meieriet ditt, så når Cryto kommer hjem kan du og Lucius -
- flytte til ham og begynne deres gifte liv. - Takk, far!
- Det blir trist å se deg flytte. - I november? Så snart?
Det må jo skje en gang. Jeg vet at det er tungt, men det må gjøres.
Vær ikke så urealistisk, du vet hvordan gjetere lever.
- Mamma, jeg vil dra. Jeg vil være med mannen min.
Jeg vet, selvsagt. Du må dra.
Det er bare så vanskelig.
God morgen.
- Får jeg låne litt vann? - Sett deg.
- Du burde være i leiren. - Det er ingenting å gjøre, det er kjedelig.
- Ta litt brød. - Nei, takk.
- Jeg har det ikke så bra. - Du drikker for mye.
Nei, det er ikke det. Jeg spiste noen dårlige østers.
- Hvor er jenta di? - Jenta?
Jævler.
Jeg vet at det er en av de her. Jeg vet det.
Ikke bekymre deg. Selv om vi ikke finner henne så kan du skaffe en ny.
Jeg vil ikke ha noen andre, jeg vill ha Eirene.
Du jager snart Pompeius sørover, du kan ikke ta med henne.
Kanskje jeg ikke returnerer til leiren.
- Min tjenesteplikt er nesten ferdig. - Forlate 13:e, hvorfor?
- Du gjorde det. - Du er ikke meg, du har ikke talent med fred.
- Jeg kan ikke forlate henne. - Du tenker med penisen din.
- Det er ikke slik, jeg har ikke rørt henne. - Hva gjør hun da til nytte?
Jeg liker å se på henne. Det roer meg.
Der er hun.
Takk, Apollo.
Jenta er hans.
Ikke noe problem. Betal det du skylder, så er jenta din.
Skylder? Du burde betale meg for å drikke sølet dere serverer her.
Pullo!
Hvor mye?
- Jeg betaler tilbake, så fort jeg kan. - Gjør det.
Så hva tenker du å gjøre med henne?
Jeg vil ikke ha henne. Det er snilt av deg å tenke på...
Du vil jo ha en slave. Du ber hele tiden om en og her er hun.
Pullo kan ikke beholde henne og hun koster ingenting.
- Kan ikke jeg få en av dine galliske slaver? - Mine slaver er ikke skikket, -
- de skjærer halsen av deg så fort de kan. Den her er allerede trent. Hva er galt?
- Hun har snodige øyne. - Du gjør meg gal.
Jenta blir.
Ro ned, skatten min.
Hvordan kan jeg være rolig når Pullo har satt den der heksen til å spionere på meg?
- Han vet, Rissa. Han vet. - En stor, enkel villmann som han?
Om han engang mistenkte noe skulle han vel fortelle det til Vorenus med en gang?
- Tror du det? - Han vet ingenting.
Det er jeg sikker på.
Han så Evander hos deg, hva gjør det? Han er din familie, det er tillatt.
- Jeg vet, det stemmer. - Du uroer deg over ingenting.
Guder, la det være slik.
De stakkars vrakene gir deg alt du ber om.
Senatet bekrefter din status, du får din triumf og blir konsul.
Og Pompeius trekker seg tilbake til Spania. Han suger Poscas kuk om du ber snilt.
Det er alt for sjenerøst. Jeg trodde aldri at Pompeius skulle akseptere.
- Tror du at det er et knep? - Jeg tviler på det.
Han og hans få styrker er innesperret. Han er svak.
Og han blir svakere for hver dag. Vi kan knuse ham når vi vil.
Men nå når han har tilbudt våpenhvile, ser jeg ut som en tyrann om jeg angriper.
Posca synes at jeg skal akseptere våpenhvilen.
- I bytte mot hva? - Fred er belønning i seg selv.
Rambukken har rørt veggen. Ingen nåde!
Pompeius har ingen stor armé men han har senatet på sin side.
I Rom er de senatet. Utenfor murene er de bare 300 gamle menn.
Det er sant, Antonius men andre holder med Posca.
De har offentliggjort sin skamfulle kapitulasjon, det vil spres overalt.
Om jeg ikke er en tyrann, men bare er ute etter rettmessighet, -
- hvorfor skulle jeg da ikke akseptere vilkårene?
Fordi han nekter å møte oss personlig?
Veldig bra. Hoi Polloi (allmenheten) kan forstå en slik begrunnelse;
Han nekter å treffe meg ansikt til ansikt, mann mot mann.
"Han nekter å treffe meg!"
Da så, ingen våpenhvile. Nå går vi etter ham.
Tålmodighet!
Han er fanget. Vi drar når tiden er inne.
- Når? - Når tiden er inne.
Men vi burde ha forlatt Rom for lenge siden.
Eplet er modent for plukking og vi sitter her og gjør ingenting?
Pompeius er ikke et eple. Og jeg er ingen bonde.
Kall på vakten min.
Centurion Lucios Vorenus. Jeg har sett fram mot din hjemkomst.
Jeg er ikke lenger med i armeén. Jeg har kommet for å selge lageret mitt.
Dysenteri. Det var ingenting å gjøre.
Jeg beholdt disse til tross for stanken, så du vet at jeg ikke forsøkte å lure deg.
Ingen kan klandres. Du har i alle fall en igjen.
- Det er en heldig gutt, det der. - Hvor mye kan jeg få for ham?
En rimelig pris. Mer en nok for å dekke matregningen.
- Matregning? - De sultet ikke ihjel.
Rør på deg!
- Ingenting? - Vi får en bra pris når han er frisk.
- Hva er det? - Faren deres tok han med fra Gallia.
- Og hva gjør vi inntil da? - Vi selger han så fort han blir frisk.
- Hva heter han? - Han har ikke noe navn.
Vi kaller ham Vrubia, etter min due som døde.
- Vi har ingen sparepenger. - Bekymre deg ikke, jeg finner på noe.
- Og igjen! - Det her er utklassing.
Skal jeg være barmhjertig?
Jeg tror ikke det.
Hvordan vil du betale gjelden?
Alt jeg har er allerede ditt. Hva mer kan jeg gi deg?
- Forlat meg aldri igjen. - Jeg forlot deg aldri.
Karene blir gale av kjedsomhet.
I dag fikk jeg skjære hendene av en legionær etter at han drepte en sivil.
Så var jeg tvunget til å høre på en frigjort slave som maste i flere timer -
- om at en av mine centurier hadde forført hans døtre.
Det høres veldig langdrygt ut.
Det er din onkels feil. Han skulle ha ført legionen sørover, etter Pompeius.
Mennene vet om det og det gjør dem rastløse.
Han later som om det er en strategi.
Men hver eneste mann i leiren vet at Servilia har tatt mandigheten hans.
Han vil ikke skilles fra henne.
Men jeg, -
- som du merker, -
- har fremdeles min mandighet.
- Utålelig! - Ro deg ned, mor. Du er ubehersket.
Det er vel uinteressant hvem han ligger med?
Du tar etter din far; like ukomplisert som melk.
Om han ikke lå med henne skulle han jage etter Pompeius.
Det er ikke interessant! Republikken står på spill.
- Siden når bryr du deg om republikken? - Jeg bryr meg veldig mye om republikken.
Det skulle være uklokt å stelle igang bråk på grunn av dette.
Selvsagt. Jeg skulle aldri tillate meg det.
Slike tarvelige forhold pleier å slutte ille i alle fall.
Uten at noen blander seg.
- Huslæreren har ankommet. - Så bra!
Din huslærer har ankommet og venter i bakgården.
Det er på høy tid at du lærer deg maskuline ferdigheter.
- Hvordan man slåss, har samleie og så videre. - Det er masse tid for slikt.
Det er masse tid for deg til å grave deg ned i verdiløse skrifter.
Du kan lese om greske tåper til det blør ut øynene, det hjelper ikke!
De greske filosofene har mye å lære oss.
Her har du en stor filosof!
- Jeg har ansatt din soldatvenn. - Vorenus?
Ikke den søvndyssende catoniern, jeg liker ikke han.
- Det er den muntre villmannen. - Pullo!
Hvilke enestående navn folk har!
Forsvar!
Skjold! Skjold! Ikke vift omkring med det.
Skjold!
Nå holder det!
Vann!
Det her er absurd.
Jeg er ikke et soldatemne.
- Og utmattelsen gir meg feber. - Du er bare uvant.
Det tar tid. Jeg har sett deg drepe.
- Du har tilstrekkelig med soldatemne i deg. - Det er ikke drepingen, men sverdviftingen.
Jeg våger nok drepe folk, så lenge de ikke kjemper tilbake.
Uro deg ikke, vi skal nok gjøre deg forskrekkelig.
- I beste fall blir jeg en middelmådig fekter. - Det er bedre en ingenting.
Gravplassene er fulle av middelmådige fektere. Da er det bedre å la være.
- Ikke gjør slik! - Beklager.
Unge dominus, jeg behøver et råd i et følelsesmessig spørsmål -
- om det går bra. - Det går bra.
Anta at du så noe som fikk deg til å mistenke noe fryktelig.
- Skulle du fortelle for mannen om mistanken? - Mistanke om hva?
En annen mann.
- Vi taler vel om Vorenus og hans kone? - Det sa jeg ikke.
Kun mistanker holder ikke for å si noe.
En uttalt mistanke om slik fordervelse blir ofte virkelighet.
Og tenk om du tar feil? Og Vorenus blir feilaktig vanæret?
Fakta er nødvendige og uten dem må du ikke si noe.
Jeg visste at du skulle treffe hodet på spikern.
"Nekter våpenhvile". Og nå?
Hvilken lykke, hva? Å være slave...
Å ikke ha noen vilje eller behøve å ta beslutninger
Drivved... Så avslappende det må være.
- Erastes Fulmen. - Centurion.
- Jeg har kommet for å be om råd. - Jeg hjelper gjerne en venn.
Jeg må låne penger og jeg har hørt at du har venner i den bransjen.
Det har jeg. Jeg tviler kun fordi jeg er overrasket.
- Du lå jo bra til. - Slavene mine døde av dysenteri.
Men så fort jeg har fått kapital kjøper jeg nye, jeg har bra kontakter i Narbo.
- Da behøver du en hel del. - Det gjør jeg.
Jeg kan ikke.
Det hadde vært galt å lede medborger som du på den stien.
De er harde, långiverne. Om en mann ikke kan betale må han kanskje lide.
Om jeg skulle presentere deg for en lån- giver skulle jeg sette to ulver i bur, -
- til ingens glede.
Du har rett... Du har rett, takk for din tid.
Centurion, det er andre måter å tjene penger på.
For en mann som du finnes det situasjoner der kun ditt nærvær er verdifullt.
- En mann som jeg? - En hard mann.
- Centurion i Caesars mektige13:e. - Jeg er ikke lenger med i armeén.
Det spiller ingen rolle. Sammenhengen holder i massevis.
Du skulle gi verdighet og styrke til forretningene.
Om du vil kan jeg anvende deg selv... Vise deg løkene.
Det er vennlig av deg, men jeg forstår ikke helt hva jeg skulle gjøre.
Du skulle komme med meg for å avskrekke fra bråk. Ingen bråker med en centurion.
Jeg skulle være en livvakt.
Det er bra betalt.
- Jeg sa det! - Beklager, men jeg kunne ikke la være.
Faen ta deg! Jeg er din kone!
Den er kjempefin.
- Den er ikke så arméaktig. - Akkurat som en forretningsmann.
- Jeg er ingen forretningmann, bare livvakt. - Det er en bra begynnelse.
Hva er det med alle sammen?
- Bry deg ikke med fornektelse. - Jeg hadde ikke tenkt det.
Kvitt deg med henne ellers blir det skilsmisse.
Kanskje det ikke er nok for å skremme deg? Uansett er jeg likegyldig.
Vi kan ikke skilles nå, hennes families innflytelse...
Jeg vet det.
- Centurion! Akkurat i rett tid. - Medborger.
- Hvorfor treffes vi ikke på forumet? - Forumet er til for å lukke avtaler, offentlig.
Det holder med Teuton-summingen! (Teuton = gallisk leder)
Om du må plystre så la det i alle fall være en romersk sang.
- Og hun klagde over... - Tangit! Min gamle venn.
- Du ser godt ut. - Erastes Fulmen, jeg kysser Deres mors føtter.
Kjære, sitt ned. Vil De ha noe å spise eller drikke?
- Vin gjør susen. - Vi har ikke vin. Kanskje litt melk?
Melk? Er dere tomme på piss?
- Humor. Veldig bra! - Jeg beklager at jeg må komme hit.
Jeg er veldig deprimert.
Jeg trodde at vi var forretningsmenn, at vi forstod hverandre. Men her er vi.
- Her er vi. - Jeg spør bare en gang:
- Hvor er pengene mine? - Hvor er mine trøffelsvin?
- Du har fått 50 svin. - 50 strumasmittede svin.
- Og ikke et eneste kan finne noe trøffel. - Vanskelige dyr. De har vel ikke spist enekornshvete?
- Enekornshvete forstyrrer trøffelsinnet. - Du får en fjerdedel av pengene, av vennskap.
Du skal gi meg hver eneste, forbanna dinar!
- Det er ingen anledning for grovt språk. - Det sies at hinduer lever videre etter døden.
Våre kropper dør og råtner akkurat som deres. Men våre sjeler lever evig.
Det var jo en bra ordning. Da er du ikke redd for å dø?
Ikke i det hele tatt.
Brekk armen på ham.
- Gi meg pengene mine, di apefitte. - Kyss meg i ræva!
Skjær av ham halsen.
Skjær av den!
Hva gjør du?!
Hva hendte?
Hva er det som er galt? Fortell.
Erastes Fulmen ba meg drepe en mann.
- Du nektet? - Hva ellers skulle jeg gjøre?!
- Jeg er ingen banditt. - Så klart ikke. Du hadde ikke noe valg.
Hvordan betaler vi leien? Hvordan betaler vi for mat til barna?
Han er her!
- Jeg er så glad! Jeg trodde... - Jeg er redd at jeg ikke kan bli.
Jeg har kommet for å ta farvel.
- Farvel? - Jeg skal sørover og finne Pompeius.
Vi kommer ikke til å treffes igjen.
- Aldri? - Aldri.
- Ikke tull, Sir. - Jeg tuller ikke.
- Bare fordi noen teite... - Servilia! Vi er ferdige med hverandre.
Hvordan kan du si noe slikt?
- Vi elsker hverandre. - Jeg forsikrer, det beror ikke på -
- at jeg ikke elsker deg.
Jeg gjør det her mot min vilje. Men større saker står på spill -
- og jeg må gjøre det som er rett for republikken.
For republikken?!
- Hvorfor så glad, mor? - Ingen anledning.
Ikke det? Ingen lur plan som bærer frukt?
Ikke i det hele tatt, elskling. Kom ikke og påstå noe annet.
Ikke til noen.
- Hvorfor alt oppstyret? - Vi drar sørover i morgen.
Om vi handler raskt biter Pompeius i gresset ved månedsskiftet.
- Du blir her med 13:e og holder orden. - Holder orden?
Byen er under din ledelse. Posca blir for å hjelpe deg.
Det er latterlig! Jeg er soldat, ikke fredsmekler.
Du følger ordrer.
Jeg overveier...
Jeg har en gård i nærheten.
Det er fantastisk der på denne tiden av året. Jeg overveier å dra dit.
Bli der over innhøstingen...
- Kanskje du vil følge med? - Det er veldig snilt av deg.
Men, jeg tror jeg blir her.
- Ingenting godt kan komme ut av å bli. - Jeg vet ikke helt, jeg.
- Havluften er styrkende i alle fall. - Om ikke du drar kan vel ikke jeg det heller.
- Det skulle se feigt ut. - Hva så?
- Du skulle vite at det ikke er slik - Ja visst, jeg vet det sikkert.
Men jeg har ikke et stort, skinnende navn som du har.
Jeg må holde det velpusset, ellers ser det slitt ut.
- Da må jeg bli. - Jeg beklager, gamle venn.
Soldat!
Du er i tjeneste.
Generalen tar imot Dem nå.
Skriv av det her.
Hva vil du, medborger?
Jeg har tenkt over situasjonen min, Sir.
- Jeg aksepterer tilbudet Deres. - Tilbudet mitt?
Jeg velger å bli Evocati (frivillig gjeninnsatt) om samme vilkår gjelder.
Sa jeg at du fikk bli Evocati?
Med respekt, Sir, det gjorde De.
Vilke vilkår tilbød jeg?
Evocati og prefekt av første klasse og 10 000 sestertier.
Det var et sjenerøst tilbud, som du takket nei til.
Jeg bruker aldri gi samme tilbud to ganger, men du har flaks.
Cæsar er borte og jeg er her ensom.
Og jeg behøver bra menn.
Så jeg gir det til deg. Forfremmelse til prefekt og 9000 sestertier.
Takk, Sir.
Til gjengjeld for min sjenerøsitet, Lucius Vorenus, -
- venter jeg meg lojalitet. Lojalitet helt til døden.
Helt til døden, Sir.
Velkommen hjem.
Tre av!
Sett ham her. Domina!
Det her er en av de som tegnet de snuskete bildene.
Det tok ikke lang tid å få ham til å tale. Skapning!
- Hvem leide ham? - Timon, hestejøden.
Atias mann. Kle meg!
- Det er gjort. - Tar de deg tilbake?
Ja, det gjør de.
Evocati og prefekt av første klasse og 9000 sestertier.
Jeg har solgt meg til en tyrann.
Det måtte gjøres.
Takk.
Guder av Junii, med dette offer ber jeg dere å sammenkalle -
- Tyche, Megaera og Nemesis slik at de kan bevitne denne forbannelsen.
Ved mine forfedres sjeler forbanner jeg
- Gaius Julius Cæsar.
La hans penis visne, a hans sår sprekke.
La ham se sine legioner drukne i sitt eget blod.
Guder av infernoet, jeg tilbyr dere hans lemmer, -
- hans hode hans munn, -
- hans åndedrag, hans tale, -
- hans hender, hans lever, hans hjerte, -
- hans mage! Guder av infernoet, la meg se ham lide dypt -
- så kommer jeg til å gledes og ofre til dere.
Ved mine forfedres sjeler forbanner jeg Atia av Julii.
La hunder voldta henne, la hennes barn dø -
- og hennes hus brenne.
La henne leve ett langt liv i bitterhet, elendighet og skam.
Guder av infernoet, jeg tilbyr dere hennes lemmer, -
- hennes hode, hennes munn, -
- hennes åndedrag, hennes tale, -
- hennes hjerte, hennes lever, hennes mage!
Guder av infernoet, la meg se henne lide dypt -
- så kommer jeg gledes og ofre til dere.
Her er vi da, venn. Fortell hva det er mellom deg og Niobe.
Niobe? Ingenting, aldri. Jeg sverger ved Jupiter, aldri!
- Furierne kan ta mine øyne om jeg lyver. - Hva gjorde dere, når jeg så deg med henne?
Min kone... Vi kranglet, jeg gikk til Niobe for å få råd. Det er alt.
Jeg gråt, om du må vite det og Niobe hadde medlidenhet for meg.
Jeg skulle aldri...
- Kanskje han snakker sant. - Han lyver.
- Det gjør jeg ikke. - Lyver.
Han sier at du lyver, og jeg tror på ham.
Den her gutten er så klok at halvparten hadde vært nok.
- Vær så snill, Sir, jeg ber dere. - Skjem ikke ut deg selv.
Vi vet at du lyver, forstår du? Vi må drepe deg.
- Jeg rørte henne aldri. - Evander, gå videre. Ditt liv er over.
Den eneste spørsmålet er, hvordan vil du dø?
Vi må få sannheten. Om du fortsetter å lyve torturerer vi deg -
- og du dør først etter flere timer i smerte og redsel.
Men om du er ærlig så dør du raskt og smertefritt.
- Vær så snill. - Evander, si sannheten.
Torturer ham.
Du er virkelig tøff! Og jeg bekymret meg for å ta deg med.
Sett i gang da.
- Jeg har aldri torturert noen, jeg vet ikke hvordan. - Du vet ikke hvordan?
- De har spesialister. - Skjær av tomlene hans.
- Det er en bra begynnelse. - Niobe og jeg var elskere!
Jeg tilstår.
Drep meg om dere må.
Stopp.
- Og mer? - Ingenting mer.
- Drep meg! - Du lyver igjen.
Du står ved Plutos dør. Vil du smusse til terskelen hans med løgner?
- Jeg har pratet ferdig. - Skjær av tomlene hans.
- Barnet er mitt. - Hvilket barn?
Lucius... babyen.
- Vær så snill, drep meg nå. - Lucius? Vorenus sønn?
Niobes sønn... min sønn.
Vi har begravd den her ondskapen nå. Vi får aldri prate om den igjen.
Vorenus aldri få vite dette.
- Aldri. - Aldri.
Far Mars Strider. Denne mannen har gjennomført trofast tjeneste for dere.
Vi ber deg derfor om å ta ham under din beskyttelse.
Må hans fiender rømme fra ham, må deres bymurer falle sammen.
Må deres kveg og kvinner bli fanget.
Denne mannen er nå Evocati.
Sir, de har seilt til Hellas.
Tekstet av: tosk